Van egy haverom, egy jazz zenész, trombitás.
Pokoli jól játszik. Havonta egyszer lenézek hozzá.
Nyomatnak egy régi Chet Baker számot, és az a kedvencem.
Mindig ugyanazt játssza, de mégis mindig másképp szól.
Egyik este iszogattunk... Mikor még ittam...
És megpróbáltam megértetni vele, hogy mit jelent nekem ez a dal,
hogy mit jelent a zene, mit jelent, ahogy játssza.
De csak rázta a fejét, és azt mondta:
"A zenéről nem lehet beszélni.
Az olyan, mintha építészetre akarnál táncolni."
Erre én, "Hú, ez jó. Ha már itt tartunk,
egy csomó mindenről felesleges beszélni.
A szerelemről is."
Kiröhögött, és azt mondta, "Pontosan. Beletrafáltál.
A szerelemről beszélni olyan, mint építészetre táncolni."
Tudja a fene. Igaza lehet.
De nem tántorít el, hogy megpróbáljam.
SZERESS, HA TUDSZ!
Magam vagyok, és szeretném ha így maradna.
Elveszett a nejem és a fiam.
- Szóljon valakinek, megkeresik. - Hiába.
Meghaltak.
Nem akarja elmesélni?
Van itt olyan, aki szed Viagrát? Nincs?
Nem merik bevallani?
Aha! Maga talán...
Maga már vett be? Egy haverom leejtett belőle egy szemet a földre...
a kutyája meg megette.
A kutyája azóta kanos.
- Muszáj lesz beszélni róla. - Tudom. Igazad van.
Szerinted megmenthető a házasságunk,
most, hogy jobban csípem Lenot mint Lettermant?
Jaj, Paul. Ne haragudj.
Régebben jókat nevettél a vicceimen.
Jókat. De most...
- Muszáj beszélnünk róla. - Nincs miről beszélnünk.
Illetve van, csak...
nincs hozzá kedvem.
Rendben.
Mi lesz a fogadással?
Semmi sem változik. Habár agytumorom van,
ott leszek az ünnepségen, veled vagy nélküled.
Már leelőlegeztük.
Feladat teljesítve.
- Én szerelmes vagyok. - Szerelmes?
Igen, szerelmes.
De mielőtt folytatnám, mondok valamit.
Mielőtt folytatnám... folytat...
Nem tudom folytatni.
Mindjárt hajnali egy van, Meredith. Egy!
Nappal melózom, rémlik?
Igen, Philnek pihennie kell. A postán dolgozik.
Na jó, lustaságok. Sipirc!
Jóéjszakát.
- Érdekel mire fogadtam Phillel? - Igen.
Azt állítja, hogy sohasem volt magánéleted.
Én azt, hogy lehetetlen.
Remélem nem nagy a tét.
Bizonytalan színész fizetésből nem illik elbukni.
Nincs udvarlód?
Barátnőd?
Nincs igényem egyikre sem, pillanatnyilag. De azért köszi.
És ha érdekel, a hímneműeket szeretem.
Remek egyéniség vagy. Kell, hogy legyen valaki az életedben.
Csak ezt mondhatom.
Attól még lehetek én remek egyéniség, hogy nincs senki az életemben.
Nézd, egyáltalán nem vágyom most egy kapcsolatra.
Mekkorákat lódítasz.
Mekkorákat lódítok.
Várjanak meg!
Nem hallották azt, hogy "Várjanak", vagy nem beszélik a nyelvünket?
Tiszta a levegő?
Ma a színjátszó körbe ment.
- Hozzak egy kis pezsgőt? - Nem hinném, hogy arra is lenne idő.
Ha ma este finomkodni készülsz...
felejtsd el.
Anyukám.
Isten hozott Chicago-ban.
Pocsékul festesz.
- Rád férne egy jó alvás. - Majd akkor alszom, ha te is.
Három napja történt, hogy...
utoljára beszéltem vele. A nejem, Leann...
Három felé járt az idő.
Épp a fiát, Jamey-t vitte el fociedzésre.
Uhm, előtte egy bárban voltam.
Ittam egy keveset. Csak a szokásos négy italomat...
Maximum ötöt.
Azután mentem Leann és Jamey elé a Pizza Hut-ba.
Keddenként Pizza Hut-ba vittük Jamey-t.
Késésben voltam.
Siettem, hát beletapostam.
Na, nem nagyon. Szerintem.
A lámpa... átváltott.
Egy másodperc alatt piros lett.
Annyi se volt, esküszöm.
Átslisszolok.
És látok egy kocsit.
Pont beléjük rohantam.
Oh, úristen.
Láttam az arcát a szélvédőn keresztül, ahogy összeütköztünk.
Ő is látott engem.
Tudta, hogy én vagyok az.
Nem szabad egyedül maradnia.
Dehogynem.
A pokolban rohadok el.
Ott a helyem.
A húsz percet, és a 180 fokot mindenképpen be kell tartani.
Se többet, se kevesebbet.
Ez a halétel kényes mivoltát leginkább zamatával hálálja meg...
nem pedig elsősorban látványával.
Mikor kivesszük a halat a sütőből,
áttesszük egy előmelegített tányérra.
Egy dologról sosem szabad megfeledkeznie egy valamire való szakácsnak.
Csak ő tudja, hogy mi folyik a konyhában.
Tartsanak velem és: Hannah vidéki receptjeivel, jövő héten is.
Ezt megvettük.
Hannah, ez egyszerűen lenyűgöző volt. Érzem a negyedik Emmy-t...
Meg ne lássak ilyet többet, hmm?
Rágós. Nem baj?
Mmm. Nagyon finom. Mondd.
Semmi.
Sosem fogsz leszokni erről?
- Micsodáról? - A szervezkedésről.
Abbahagyhatom, ha zavar.
Csöppet sem zavar, csak emlékeztet.
Ülj le mellém.
Durva, hogy így kellett megtudnod, mi?
- Micsodát? - Egyrészt, hogy meleg vagyok.
Ne csináld. Sosem gyanakodtál?
- Mindig jó sportember voltál. - Anya.
Annyira örülök, hogy itt vagy.
- És mi lenne a másik? - Másik micsoda?
Azt mondtad, durva lehetett így megtudnom, hogy meleg vagy, "egyrészről".
- Másrészről még mit? - Hogy haldoklom.
- Ne mondj ilyeneket! - Hagyjuk! Én nem megyek bele megint...
a klasszikus anya-fiú sablon kapcsolatba.
Nem játszom meg magam semmibe véve, a tényeket.
- A valóság nem másutt van... - Jaj, ezt ne.
...ami elől el kell bújnunk, és úgy kell tennünk, mintha nem is... létezne, érted?
Túl sok energiát igényel, és annak fogytán vagyok.
Jó, talán az én energiám is fogytán van.
Istenem, de jó lenne.
Ha csak ez kell, kezdjük elölről.
Sablon nélkül.
Mégpedig e négy fal között, a valóság súlya alatt.
De ha véletlenül eltolom, figyelmeztess.
Neked szólok először.
Azt mondják az első lépés a legnehezebb.
Az orvostól tudom, hogy még nem volt látogatód.
Tudod milyen vagyok. Sosem volt valami sok haverom.
Úgy tűnik, már csak én maradtam a díszes társaságból.
Mi lett Jack-el, a szobatársaddal?
Nem a szobatársam volt, anya. És egy éve meghalt.
Szia, hogy megy a reklámipar?
Már egy hete szünetel.
Egy lángész a Pacific Motors-nál kitalálta, hogy domináljon a kocsi...
és ejtsük a koncepciót.
- Nem egy Fellini. - Ki? Hozzá sem szagol Fellini-hez.
Viszont a darabom még nem hullott szét.
- Örülök neki. - Köszönöm.
Hol tartod a színész lapot?
Legfelül. A Pszichológia és Martha Stewart élete közt.
Jesszusom! Meredith?
Jimmy, te ott emeld! Fogjátok. Jól van emberek, felkészülni.
Háromra... Egy, kettő... Három. Ez az. Jól van. Rendben.
- Beperelhetők? - Semmi baj?
Persze, persze, kutya bajom. Semmi baj, puhára estem.
- Ponyvára. - Ő az építész.
- Biztos, hogy jól van? - Igen, tényleg jól vagyok. Kösz.
- Ha találok egy színészlapot, én állom. - A vacsorát meg én.
- Nem, nem, semmi szükség rá, komolyan. - Kérem, ragaszkodom hozzá, azok után, hogy...
- Nézze, nem akarom beperelni. - Eszembe se jutott ilyesmi.
Nem mintha nem lenne nyomós okom, de valami azt súgja...
hogy meggyőzné a bírót, és az én nyakamba varrná.
Nem azért hívom vacsorázni, hogy megelőzzek egy esetleges pert.
- Hanem azért... - Együtt vacsorázhatunk.
- Mi ez a fordulat? - Aki ilyen ártatlan képpel mondja, hogy
nem gyávaságból hív meg az megérdemli a társaságomat.
Köszi.
Ez a múlt heti.
Azt hiszem pihentetni fogom a műsoromat.
Én meg azt hiszem, hogy te ilyet nem teszel.
- Na de, Paul... - Nem. Nem szeretném ha bármi a szokásostól eltérne.
- Máris eltért. - Nincs kedvem veszekedni.
Én nem veszekszem. Csak... Beszélgetni szeretnék, hátha...
Nézd. Lehet egy kívánságom? Mindig te irányítottál mindent:
a műsoraidat, a gyerekeket.
Engem ne irányítgass többé.
Én nem szeretnék irányítgatni senkit.
- Csak gondoltam, hátha... - Ne gondolkodj.
Tegyünk úgy, mintha misem történt volna, rendben?
- Nem tudom képes leszek-e rá. - Nem tehetsz mást.
Még talán van hátra annyi, hogy alkoholista legyek.
Nem érdekel kinél volt előbb. Én turkáltam az alomban a férgek után.
Én etettem, bazdmeg. Én vittem az állatorvoshoz.
Te naponta kétszer megsimogattad,
ami bazi sok ahhoz képest, amennyit velem foglalkoztál.
Jó, beszéljük meg higgadtan.
Felnőtt módra. Plusz együtt jártunk, jó darabig.
Nem sokáig, csak négy hónapig.
Négy hónapig bazdmeg, aztán megcsaltál azzal a repedtsarkúval!
Bazdm... Harry?
Ne merészeld letenni, hallod? Harry! Harry?
Picsába! Picsába.
Szia, nincs egy érméd?
Köszi.
Az én kurva macskám.
Nem, nem. Ebben nem egyezkedem veled, Harry.
Harry. Hé! Hé! Ne játszd nekem az óvodást, jó?!
Az IKEA-s cucc a tied lehet. Csak a cicád kell, meg a porcelán.
De... Ha még egyszer...
Ha még egyszer le mered tenni, én...
Szemét.
- Ez az utolsó. - Már nem alkudozom soká.
Köszönöm.
Jól van. Rendben, te gennyzsák. Kilopod a szemem...
de neked adom a porcelánt is a macskáért.
Nem! Nem. A porcelán készlet és a Williams Sonoma szobor,
két külön dolog. Érted, Harry?
Jaj, Krisztus a kereszten! Na jó, tudod mit?
Elegem van belőled és az összes IKEA-s szirszarodból is.
Úgyhogy ide hallgass.
Tartsd meg nyugodtan a porcelánt, Williams Sonoma-t, az IKEA-t,
és hogy lásd milyen felnőtt vagyok: belemegyek, minden a tiéd lehet!
Ja! Még a függő cipőtartó is.
Így van. Áll az alku? Remek.
Akkor figyelj, elindulok haza. Két órát kapsz, hogy
eltakarodj az összes kacatoddal együtt,
a cicám pedig dorombolva várjon a lakásban.
Nézd, mivel elkunyiztam az utolsó vasad is, hagyom hogy meghívj egy italra.
A Dupla Tornyosban dolgozom. A reklámjogon.
- Hát ön? - Én?
Nem vagyok túl jó társaság. Sajnálom.
Semmi baj.
- Nem fogom zavarni. - Ne, ne menjen még. Sajnálom.
- Nem, én sajnálom. Komolyan. - De tényleg, bocsánat.
- Rossz napja volt? - Pokoli.
Tudja tegnap még csak nem is sejtettem, hogy bármi ilyesmi közbejöhet.
Mégis pokolian összejött minden.
Én, uh... ugyanabban az épületben vagyok.
Fejlesztési mérnök az ABC-nél.
Én felelek azokért a szar műsorokért amiket meg sem néznek csütörtök éjjel.
Maga a bűnbakjuk?
Attól tartok.
Hát igen, mindenki engem okol.
A főnököm, a feleségem, a titkárnőm.
Sőt a srácaim, ők még nézik is.
Pedig úgy gürcölök, mint egy barom...
hogy kitaláljak valami jót a csütörtöki műsoridőre.
De én csak nem tudok kitalálni nekik semmi jót...
Erre a főnököm ma azt mondja nekem:
Holnap nem olyan életbevágóan fontos bejönnöd.
Sőt soha többé nem kell bejönnöd, ha úgy tetszik.
Bár itt maradnál reggelig.
Tudod, hogy nem lehet.
- Csak ennyi telik tőlünk? - Roger...
és ez komoly, rosszindulat nélkül, nincs olyan, hogy mi.
- Mmm. Csakis ez van. - Ennek is van más módja.
Mindenre van más mód.
De én most nem másra vágyom.
Hanem pont arra ami: két szexuálisan összepasszoló ember élvezik egymást...
mindenféle kötelezettség nélkül, bonyodalom...
egymás múltjában vájkálódás és közös múlt nélkül...
büntetlenül.
- Ez szörnyen rideg. - Inkább szörnyen élethű.
- Nem is szereted a férjedet. - Te viszont...
így csalod meg a feleségedet.
Létszi hozz egy száraz vodka martinit, tisztán...
- három olíva bogyóval, és a morcos-durci barátom itt szemben szeretne egy... - Kólát.
A sofőrnek álcázott szépfiú kér egy kólát.
- Akivel dumáltam... - Harry?
Harry, igen. Öt hónapig jártunk.
- Azt hittem csak négyig. - Odafigyeltél?
Mindenki kénytelen volt odafigyelni.
Maradjunk abban, hogy öt volt. Már rögtön az elején tudtam, hogy...
nem fogunk kijönni, ugyanis kiderült róla, hogy ő bepisil.
- Te nem úgy szoktál, ugye? - Nem.
Kibaszottul lusta. És tapasztalatból mondom...
ez jellemző egyéb szokásaira is.
Legutóbb a kék pulcsijában és a bamba képével siralmasan festett.
A pulcsi új volt.
Nyugodj békében Harry pajti.
Isten veled Harry.
Létszi, hozz még egy ilyet.
Szárazabbat és három olíva bogyót, ne kettőt.
Hármat. Egészséges.
Hol is tartottunk? Ja, Harry-nél.
Persze.
Az ágyban nem volt rossz.
Főleg eleinte.
De az általános lustasága és fantáziátlansága evidens, hogy unalmassá vált.
Folyton-folyvást minden mozdulata úgy ismétlődött mint az óramű.
Mintha egy felvilágosító filmet követne lépésről-lépésre.
És kb. úgy két hete, találd ki mit találtam otthon.
- Egy szexuális felvilágosító filmet. - Azt! Mondom a csúcsot.
Egyik este lemértem időre. Érted?
Aztán lemértem a filmen mennyi. Kitalálod?
- Percre pontos. - Mint a halál.
Pontosan 23 perc.
Mindennel együtt.
Na mindegy, ő a múlté.
- Nekem marad Blanche. - Csak nem ő a cicád?
De, tök jó cica. Hízelgő kis dög.
A legtöbb az.
Úgy tud rád nézni, olyan felsőbbrendű, kizökkenthetetlenül rideg tekintettel,
hogy szinte árad belőle a mérhetetlen közöny.
Nem különbül, mint ahogy te most.
Köszi.
Te nem dumálsz sokat, mi?
- Meglehet melletted szólalni? - Ne szemétkedj.
Még nem vagyunk annyira jóban. Majd ha igen, szemétkedhetsz.
Azért ilyet máskor is csinálhatnánk.
- Nem is csinálunk semmit. - Jó, akkor ezt ne folytassuk.
Tegyünk valami mást.
Hagyom, hogy férfi légy. Te döntöd el, hol randizunk.
Nem randizom.
De... Uhm, erre nincs semmi frappáns válaszom.
Úgy értem elég jó szoktam lenni a lekoptatásban,
de ez valami... valami új.
"Nem randizom."
Bevallom láttalak már. Mindig magadban táncikálsz.
- Mert így szeretek. - Mire föl?
Nem szeretnék durva lenni, ellenszenves...
vagy... szemét.
De nem zúdítom rád az életem, míg martinizgatsz én meg kólázom.
Sajnálom, komolyan.
A cicád egy mázlista.
A drága nejem elköltözött velük.
Mindent magukkal vitt. Csak egy cetlit hagyott.
Körültekintő. Nem tudtam, hogy így érez.
Hogyan?
Hogy én egy csőd vagyok.
Nem csupán szakmailag, hanem személyes téren is.
Ahogy az ABC sem tart igényt a szolgálataimra. Megmondta...
hogy ő, és a gyerekek nem igénylik a szolgálataimat, sem a jelenlétemet.
Kiderült, hogy valami fickóval járt már egy éve...
egy szájbalökött éve, és még csak nem is gyanítottam.
- Tudja mi volt a legrosszabb? - Micsoda?
Aki miatt ott hagyott. Az a buzi az NBC-nél van!
Övé lett a feleségem, a gyerekeim, a macskám, a kutyám...
És nem kell átvirrasztania a kibaszott csütörtök éjjeleket.
Drágám?
Nem kéne lefeküdnöd? Te mit csinálsz itt?
Csak átnéztem a TV-s papírokat.
A szemünket is kilopnák.
Tudtommal hatalmas siker vagy azon a tv csatornán.
Melyiken is?
Például, Pennsylvaniában.
Oh, vagy úgy.
Köztudott, hogy nem bírnak betelni veled.
Amit éppenséggel meg tudok érteni.
Ágyba!
Jómadarak, sipirc.
- Parancsoljon uram, megfelel? - Remek.
- Csirió. - Érdekelne az a jegygyűrű az ujján.
A szokás hatalma. Mivel már...
elváltam... négy hosszú éve.
- Kellemetlen? - Nem.
Ha arra céloz, hogy kínos volt-e, igen.
A valópapírokon úgy írt le, mint a "balszerencse építésze".
- Kínos. - Az. Gyerek szerencsére nincs.
Szerettem volna, de ő nem.
- Hogyha esetleg zavarja... - Nem.
- Le is vehetem. Igazán nem akadály. - Nem, nem, dehogy. Hagyja.
Ne butáskodjon. Ez mindkettőnkre vonatkozik.
Csak azért hordom, hogy a munkások ne szálljanak rám.
És beválik?
Attól függ mi van rajtam.
Szerintem lássa be, hogy ez nekem nem megy.
Ön elragadó.
Ennivaló.
Aranyos.
Mi rosszat mondtam?
Semmit.
Nem, tényleg semmit.
Csak, az volt, hogy...
még mielőtt ide jöttem volna magáról beszélgettünk a húgommal.
Pszichológiai elemzést készítettünk.
Többet is, ha érdekli.
- És melyik illik rám? - Oh, egyik sem.
Át kell dolgoznom a rendszerelméletemet.
Önre illene a "túl jó, hogy igaz legyen" kategória.
De ne aggódjon.
Biztos ki fog derülni, hogy valaki mással jár...
vagy meleg... vagy buggyant.
Hát, van rájuk némi esély.
Buggyant, mi?
Papírom van róla.
Anya.
Tudom, hogy beszéltél a dokival.
És hogy megmondta, hogy már nincs sok hátra.
Úgyhogy ne álltassuk magunkat, jó?
Megnézel még egy filmet?
Nem, Isten ments.
Megmondjam mihez lenne kedvem? Játszani egy jót.
- Hozzak egy pakli kártyát? - Nem. Nem ilyesmire gondoltam.
- Hanem mire? - Azt szeretném, ha most olyasmin...
törnénk a fejünket, amit már rég el szerettünk volna mondani egymásnak.
Valami bizalmasat, vagy netán egy titkot...
vagy egy érést, régi emléket.
Bármit. A lényeg az, hogy igaz legyen.
Uh, nem hinném, hogy jó vagyok az ilyesmikben.
Megpróbálnád a kedvemért?
Nem úszod meg.
Nem szerettem apádat.
Soha életemben.
Ejha. Látod, megy ez neked.
- Miért mentél hozzá? - Húh.
30 felé jártam.
A boldogságra úgy tarják ez az utolsó esélyünk.
Remek állása volt. Anyám azt mondogatta, "Menj hozzá.
Temetkezési vállalkozó, mindig lesz kenyere.
Egyik ember sem..."
Senki sem él örökké.
Remélem nem sértelek meg, de...
úgy tűnik, mintha valakiért már...
fellángoltál volna.
Meg is égtem.
Több ízben.
Férjnél voltál?
- Elváltál? - Igen.
De ez már jó rég történt...
És ha hiszed, ha nem, egyik kedvenc élményem volt.
Kitalálom.
Uh, kiderült, hogy valaki mással jár...
vagy meleg...
vagy buggyant.
Fején találtad.
Másik nővel járt?
- Buggyant? - Nem. Meleg volt.
- Ez komoly? - Igen.
- Illetve, sajnálom. - Nem.
Illetve nem sajnálom, csak...
- Na nekem annyi. - Semmi baj.
Rendes srác volt.
Az első jöttment vett el, képletesen. 19 évesen.
És nem tartott soká. Persze mire föl, ugye?
Jó sokáig nem találkoztunk, de barátok maradtunk.
Ami nem jellemző a későbbi totális kudarcaimra.
Most épp van új keletű, vagy aktuális kudarc?
Nincs.
Várakozó állásponton vagyok romantika terén.
- Ez gyorsan megváltozhat. - Igen.
Ne haragudj.
De ez kissé, túl gyors tempó a számomra.
Lassítsak?
Trent, te jófej srác vagy, mármint...
- Aw! Hát ez azért... - Micsoda?
- Levetem magam, hívj mentőt. - Ugyan már.
"Jófej srác"? Hát ilyet...
Gimis korom óta nem szereltek le ilyesmivel.
Akkor nem lesz több randink?
Nehéz bíznom a férfiakban.
Férfiak? Nincs itt más, csak én.
Akire biztos, hogy sok nő pályázik.
- És? - Ezért...
Nézd, szerintem őszinteséget vársz...
hát őszinte leszek.
Nekem nem akadály randizgatni.
38 éves vagyok. Ennél többre vágyom.
Elmondom mire nem vágyom.
Hogy ez az egész itt mesterkélten kiszámított legyen.
Ez nem én vagyok, Trent... A ruhám, a hülye kis fürtök a hajamban. Nézz magadra.
El sem tudnálak képzelni, hogy otthon ülsz Armani öltönyben. És te?
Én sem. Bádogházban lakom.
- Elnézést kérek, de sajnos... - Tudom, hogy mennie kell.
- Már legalább két órát késtem. - Maga is elhagy.
Semmi baj. Tényleg. Menjen csak. Menjen.
- Halálomig elkísér ez a történet. - Jól figyeljen, hallja?
Ez igazán rendes volt magától, hogy így végighallgatott.
Fogadok legközelebb kétszer is meggondolja kivel áll itt szóba...
Vigyázzon magára, rendben?
- Ez egyszer tényleg komolyan mondom, jó? - Jóó.
- Visz-lát. - Viszlát.
A taxiját állom.
Ne merje hagyni, hogy a kocsijába szálljon.
Ügyvéd vagyok, nagyon ráfázik.
Nézd, Trent...
hogyha valami csoda folytán, idegi alapú kitöréseim ellenére...
találkozni akarsz velem, kezdjük feljebbről.
Kedden elmehetnénk vacsorázni.
- Rendben. - Helyes.
- Kedden. - Igen.
- Eljöhetnél a lakásomra. - Remek.
Ott lesz a jobbik felem.
- A jobbik feled? - Igen. A kutyuskám, Barley.
Barley kutyus? Klassz. Szívesen megismerném.
- Helyes. - Majd viszek bort.
- Klassz. - Igen.
- Kedd este. - Ahogy mondod.
Figyelj csak, a hülye kis fürtjeid...
imádnivalók.
VÉGRENDELET
Miért maradtál vele?
Csakis miattad.
Azt hiszem, én voltam az utolsó nő a Földön, aki ilyesmit tett.
Eszembe se jutott, hogy el is válhatnék.
Úgy megkönnyebbültem, akikor meghalt.
- Ne tarts magadban semmit, anya. - Mmm.
Nekem tetszik ez az új, őszinte légkör.
Igazi megtisztulás.
Tudni szeretném, hogy milyen vagy ha nem vagy itt.
Az lehetetlen. A puszta tény is, hogy nem érintkezünk a szobán kívül...
gyönyört okoz.
Te aztán pokolian jól játszod a szereped.
Na most jól lebuktam.
- Roger, mit akarsz még? - Nem túl sokat.
Csak kicsit többet belőled.
Ez túl nehéz kérés.
Roger. Ne légy már méregzsák.
Én méregzsák?
Észre sem veszed? Az a legmegfelelőbb kettőnk kapcsolatában, hogy...
nem kellett egy csomó hatalmas csomaggal együtt érkeznünk.
Hát csomagokat még egyáltalán nem hoztunk be ide, az tuti.
És ez nem mázli? Semmi sem hoztunk be ide...
és nem is viszünk ki innen semmit.
Nem csak te tudsz egyedül rázni.
- Tessék? - Mondom úgy látom, innál egy kólát.
Szia, a barátomnak egy kólát kérek, nekem pedig egy...
Száraz vodka martinit, három olíva bogyóval.
Megjegyezted?
Végtelen az agykapacitásom, felesleges információkra.
Borzalmas napom volt.
Igaz, hogy most egy picit rólad volt szó, de olyan pocsék napom volt.
"Mennyire?", kérdezhetnéd?
- Igen, ha adnál rá lehetőséget. - Megakartalak kímélni tőle.
Ha elmondtam a kínjaimat, rátérünk kellemesebb témákra.
Talán te választhatsz. Egyébként színésznő vagyok, már mondtam?
- Nem, de nem vagyok meglepve. - Egy monológot adtam elő órán.
És tökre rákészültem. Érted, úgy nagyon készültem.
Ismered a Tavaly nyáron-t Tennessee Williams-től?
- Nem. - Kár, az egyik kedvencem. Király a sztori.
Egy Katherine nevű lányról szól, moi...
Előjegyzik lobotomiára, mert a nagynénje el akarja hallgattatni vele...
a nagynénje fia, Sebastian, ügyes-bajos dolgait.
A nők nyüzsögnek a kis Sebastian körül. Tudsz követni?
- Csodák-csodájára. - Naszóval, a lány rájön...
közös utazásuk során, hogy Sebastian a tengerparton...
a bennszülött fiúkákra hajt, mégpedig azért, hogy kielégítse ferde hajlamait.
Egy forró délutánon Cartagena-ban...
a bennszülöttek szépen megelégelik Sebastian szélhámosságait...
és ezért... szóval, felzabálják.
- Mármint képletesen. - Nem, tényleg felfalják.
Szőröstül-bőröstül. Ő lesz a főfogás.
És Katherine ezt végig nézi...
az első falattól az utolsóig.
Bocs, ha gusztustalan volt.
Naszóval, épp el akarom mondani ezt a rohadt monológot. Rajtam a sor...
Ha még egy színészpalánta bekorzózik az osztályomba,
és előadja Katherine-t a "bennszülöttek megették az unokabátyámat, Sebastian-t" szöveggel
a Tavaly nyáron-ból...
Én menten elokádom magam.
No, ki lesz a következő?
Legyen... Joan! Rajtad a sor.
A tanárunk nem taccsolt ki, de én igen.
- Sajnálom. - Én jobban.
Najó, kellemesebb téma jön, megígértem. Nem megyünk moziba?
- Már megmondtam. - Tudom.
Tudom. Nem randizol. Ez vallási dolog?
- Nem. - Azért szereted a filmeket?
- Vannak jók. - Holnap jó lesz?
Nem randizunk, csak gyere a mozihoz.
- Nem kéne. - Megkönnyítem. Jó, fancsali?
Holnap késő este a Texasi Láncfűrészes gyilkosra megyek a Sunset 5-be.
Ha csatlakozni kívánsz a halandókhoz, ott találkozunk.
Híresztelések szerint megvan a rák ellenszere. Najó, lépjünk tovább.
- Meg kell halni... - Hallottál valamit Wendy-ről?
Miről jutott eszedbe Wendy?
- Oh, nem is tudom. Csak úgy a régebbi időkről. - Hát igen.
Elég régiek. Ősidők.
Nos, igen? Hallottál róla?
Talán kellett volna?
Talán igen, ha a képe az íróasztalodon van?
- Igaz, nézzük a következő... - Nem azért van ott, hogy ezen izgasd magad.
Viagra. Oh, Istenem.
Viagra. Remek téma. Próbálta már?
Csak egy ember. Hát, lássuk...
sikerének titka...
- Szia. Eljöttem. - Szia.
- Megjegyzem sportosan. - Hűha.
Ja, igen. A csokor kicsit túlzás, de késtem.
Már egyszer úgy döntöttem, hogy...
elhajítom az utca közepe felé, de meggondoltam magam,
visszamentem érte.
Ennek csak örülhetek.
Köszönöm.
Bújj be. Gyere. Gyere. Gyere.
- Kösz. - Remélem csíped az olasz kaját.
- Te csíped a merlot? - Én igen.
Uh, ez...
- Barley. - Ez aztán a szép kutya...
Barley, kérlek. Mássz le szépen. Kérlek. Gyerünk.
- A családunk rajong érte. - Értem.
Hát, uh... Hatásos házőrző.
Már kezdem úgy érezni, hogy zavarok.
A kaja mindjárt kész lesz, csak...
Bocs, hogy így elhúzódott. De telefonált az egyik testvérem.
- Aki férjnél van. - Akinek viszonya van?
Igen, akinek mindig van viszonya.
A férje nem is gyanakszik?
A férje egy aranypofa, csak egy kicsit dinnye.
Nincs túl nagy fantáziája.
A fantáziadús az esetetek?
Igen, az nem árt.
Nekem már mondták, hogy jó a fantáziám.
Nem akarok szeretkezni.
- Rendben. - Mielőtt azt hinnéd, hogy ezért hívtalak ide.
- Én hívattam meg magam. - Jó, az mindegy.
- Csak úgy értem, hogy ez elég szokatlan. - Ez nem szokatlan, hisz...
Mert a legtöbb nő biztos fel sem hívna. Bárkit megkaphatsz, és...
Meredith, nem beszélhetnénk inkább másról?
Őszintén, a szexre még távolról sem gondolok.
- Oké, oké. - Érted?
Jó, rendben.
Belenyalsz? De azért bocs, hogy keresztül húztam a tervedet.
Nem volt tervem. Csak azt hittem...
Szóval egy kicsit túl sok szabály szerint élsz, és...
a többsége ellenem dolgozik.
Tényleg kedvellek.
De az ilyentől bepöccenek.
Lehet, hogy ez mégsem volt olyan jó ötlet.
Már értem miért nem volt kapcsolatod mostanában.
Komolyan? Ez sem tartott sokáig, ugye?
- Micsoda? - Hogy mi? Felhozol egy pasit...
és hipp-hopp máris átvedlik méregzsákká.
- "Méregzsákká"? - Látod?
Csak azt mondtam, hogy jó a fantáziám.
- Szó sem volt a szexről. - Csakugyan?
Én már eleget... szeretkeztem.
A legtöbb nőt még csak nem is kedveltem.
És lehetséges, hogy ők sem engem.
Mondd, hogy ha hülye vagyok, de kedvellek.
És...
Igen, ha lesz köztünk valami, akkor a szex is helyet kap benne,
de addig nem, amíg le nem bontod a falat magad körül.
És minden bizonnyal ma még nem.
Befejezted?
- Igen. - Kikísérlek.
- Micsoda? - Nézd, ez pontosan az, amire nem vágyom.
- Az őszinteségre? - Igen!
Arra. És erre.
Tudod mit, Trent? Ehhez nincs bennem elég kitartás.
Most megmondom.
- Meredith, még nem kezdtünk el semmit. - Mondok valamit.
Soha nem is fogunk.
Hadd vetítsem előre az elkerülhetetlent, jó?
Mondjuk összekerülünk.
Megbántasz. Rossz vége lesz.
Elég borúlátó vagy bimbózó kapcsolatok terén.
Nem mondanám bimbózónak sem.
És őszintén, és csak így tudom látni a végét.
Akkor sajnállak, mert nem akartalak megbántani.
- Remélem Barley csípi a főztöd. - Ő igen.
Tessék?
Mit nézel?
Az Éjféli csipkét.
Ah. Doris Day.
Ja, igen. Ez az amikor a nő azt hiszi becsavarodott...
közben a férje kényszeríti az öngyilkosságba...
a nő pénzéért.
Kösz szépen, Paul!
Miért nem mész el inkább egy krimire a moziba...
és kürtölöd szét fennhangon, hogy ki lesz a gyilkos?
- Bocs, azt hittem már láttad. - Még nem.
Sőt, azt hittem, hogy együtt láttuk.
Bizonyára összekeversz, Wendy-vel.
Szóval erről fúj a szél.
- Mi az hogy "erről"? Nem "erről". - Nem? Nem "erről"?
Összeszorított fogakkal beszélsz?
Nem szoktam a rendestől eltérőn beszélni.
- Eltérően. - Oh!
Elég hülyén viselkedsz.
Mert nem akarod, hogy a normálishoz képest másképp viselkedjem, ugyebár?
- "Eltérően". - Ez így nem igazán fedi a valóságot.
- Összejártok még? - Kivel?
"KKivel?" Kivel? Doris Day-el!
Ja, Wendy-re gondolsz?
Azt hitted nem tudom, igaz?
Azt hitted a kis asszonykád nem tud róla, hogy a párja félrelép.
Hannah, ez 25 évvel ezelőtt történt, és nem is léptem félre.
Jaj, ne becsüld alá a felfogásomat.
Amivel kapcsolatban jelenleg komoly kétségek merülnek föl.
- Akkor fordulj föl! - Hannah.
Paul.
Komolyan erről akarsz beszélgetni? Hmm?
Mert ha igen, elmondhatom amit tudni akarsz.
Kezdhetnéd azzal, hogy őszinte leszel.
- "Nem is léptem félre". - Nem én.
- Sosem feküdtem le vele. - Ugyan, kérlek.
Hé, csillapodj már. Túlfeszített vagy.
Tökéletesen nyugodt vagyok.
A körülményekhez képest inkább kissé alulfeszített.
- Ilyen szó nem létezik. - Most már igen.
Szeretnéd tudni... miért nem feküdtem le Wendy-vel?
Ahogy mondani szokás, csupa fül vagyok.
Azért nem feküdtünk le soha...
mert túlzottan szerelmes voltam belé.
Oh.
Nem vihetted volna ezt a sírba magaddal?
Keenan? Mész valahová?
Igen, apa.
Szia. Igaz, hogy úgy volt, hogy külön jövünk, minden, de...
elkapkodták volna a jegyeket.
Mihez kezdesz, ha mégsem jövök el?
Um, ahogy felépülök végső elkeseredettségemből...
és felcsipegetem széthullt önérzetemet...
leszaladok, és meghívom a sarkon ácsorgó palit.
Amelyik táblát tart.
Amin az áll, hogy, "Kosztért is dolgozom"?
Vagy egy filmért. Ez apró betűvel van.
Gint kérek, sok jéggel.
Legyen kettő.
- Lana vagyok. - Hugh.
Még sosem láttalak itt.
- Ezt honnan veszed? - Szivi, kiköpött John Wayne vagy így izzadtan.
Hát ami azt illeti, először járok itt.
28 éves vagyok, ha ezt találgatod.
Rendes években, nem Gábor Zsazsa félékben.
Hermafrodita vagyok.
- Azt hiszem, már rájöttem. - Ne legyen félreértés,
mert ez itt nem disco. És nem kell egy kínos jelenet, mint a Síró játékban.
Inkább tisztázzuk. Többnyire dögös csajnak öltözöm,
de farkam van.
- De nekem is. - Akkor jól el leszünk itt.
Na, bökd ki Lana néninek, mi a faszt keresel itt.
Um... Volt egy kis... zűr az asszonnyal.
- Régi nóta. - Meglehet, hogy régi nóta...
de eléggé frisskeletű.
"Frisskeletű"? Egy hülye kurva sem beszél így.
Majd lefordítom saját nyelvre.
Hacsak nem lesz foglalt. "Frisskeletű". Folytasd.
Az asszony rájött, hogy mennyit jártam lumpolni.
Hol ebben a "Frisskelet"?
Ez olyan öreg, mint a nagyanyám.
Hát, hogy-hogy megcsaltam az asszonyt...
az öccsével.
Kettőt kérek, de zsinórban.
Az édestestvére, Sam.
Persze tudtam, hogy meleg. Megérezni az ilyet.
Kiszúrjuk egymást.
- É-Én nem vagyok buzi, vagy ilyesmi. - Nem, dehogy.
Persze, hogy nem.
De ő benne van valami.
Mindig is úgy nézett rám, mintha simán belém látna...
a lelkem mélyére.
Ne beszélj velem ilyen hangon.
Megpróbálnám... elmagyarázni.
Wendy akkor került képbe, mikor épp erre volt szükségem.
És most jobban kéne éreznek magam attól, hogy csúfos kudarcot vallottál?
Ez nem azt jelentette, hogy nem szerettelek.
Sőt, pont azt, hogy mennyire szeretlek.
Persze...
Úgy látszik annak idején elég sokmindenkit szerethettél:
a gyerekeket,
Wendy-t, engem.
Senki mást?
Hannah, házasságban élünk 40 éve.
Néha nehéz volt. Ismerd el.
Jó, elismerem.
Most is nehéz.
Jól tudod, hogy azon a nyáron sokat voltam Wendy-vel.
A filmgyártás miatt szinte egymáshoz nőttünk.
Ha jól emlékszem, még én vettem föl.
Úgy van. Az első műsorodat csináltuk.
És... ő elég nagy segítség volt.
Mérget vennék rá.
- Tényleg bele is szerettél? - Persze.
Bele hát. Emlékszem, hogy később megbántam, de...
Nem bírtam koncentrálni egy éven át.
- Amikor annyira lefogytál. - Aha.
- Azt hittem túlhajtod magad. - Wendy miatt volt.
- Cseppet sem szerettelek kevésbé. - Oh, ne.
- Komolyan. - Na, ne.
Viszont épp akkor, őt...
másképp szerettem.
- Másképp? - Mm-hmm.
És tényleg nem feküdtetek le?
Nem.
Persze, hogy nem.
Nem is akartál lefeküdni vele?
Jaj, szűzanyám, dehogyis nem.
Te gazember. Te mocskos gazember!
- Hogy haraptad volna el a nyelved. - Mi az?
- Hé! - Ne érj hozzám, hallod?
Elegem van!
- Minek kérdezted. - Tetű!
Ajaj.
A film közben azt hittem lelépsz tőlem.
Párszor ki kellett mennem.
Ha ilyen sűrűn jársz ki, szólhatnál a lánynak, hogy vizelned kell.
Megóvod egy csomó kellemetlen gondolattól.
Segít ezen valamit, hogy nem ülve pisiltem?
Ebben a moziban én sem ülve pisilek.
Táncolni mész?
Lehet.
Nem kell magaddal vinned.
Lassan is haladhatunk.
Joan, mi nem haladunk semerre.
Se most, se az elkövetkezendő időkben.
Klafa. Vettem az üzenetet. Randinak annyi.
- A kocsiig elkísérlek. - Hát ez kedves.
Ez cuki. Nem akarja többé látni,
de nem hagyja, hogy feltrancsírozzák a parkolóházban.
- Hol állsz? - A Prince-ről elkeresztelt szinten.
Melyik a tied?
A bogár a 23-ason.
Uh, a 23-ason nem áll egy kocsi sem.
Tényleg?
Picsába! Picsába!
Picsába! Picsába! Picsába! Picsába!
Picsába! Ezt nem hiszem el!
Nem tudom elhinni!
Lehet, hogy rosszul emlékszel, és a Rolling Stones szinten állsz.
- Dehogy! - Hát a Madonna-n?
- Nem szeretném ha ott nyuvadnék ki. - Kihívjuk a rendőrséget.
- Biztos meg fogják találni. - A kurva életbe, nem hiszem el!
A szüleim vették nekem.
Joan, ne...
Ne? Mit ne?
Ne sírjak? Majd baszok sírni.
Valami beütésem van.
Ez elég... klassz.
Egérlyuk, de nekem megfelel. Blanche dobja fel.
Blanche-ról jut eszembe...
Jesszusom.
- Megijesztetted. - Ilyen rondát életemben nem láttam.
- Egy kisangyal. - Csak egy szeme van.
Igen, de az a jobbik. Gyere, Blanche. Nem bánt a csúnya bácsi.
Azt hiszem... jobb, ha most megyek.
- Főzök kávét. - Nem kávézom.
Még kávét sem iszik.
- Forró csoki? - Inkább nem.
Nem akarsz megbántani. Halljuk.
Jó fej vagy.
Szenzációs, tényleg,
- de én nem illek hozzád. - Hűh.
Írnom kéne a beköpéseidet.
Kitenne egy egész fejezetet, azzal a címmel, hogy "Szúrás a szívbe, tíz szóval".
Mert tíz szó volt, ugye?
"Jó fej vagy. Szenzációs, tényleg. De én nem illek hozzád". Tíz.
Semmi mást nem mondhatok, csak azt, hogy bocs...
és... hogy... ég veled.
Ég veled, vagy jó éjt?
Ég veled.
Tessék.
Szia. Dehogy, remekül csináltad.
Holnap megyek a kocsiért.
Nem ismerheted meg, nem jött össze.
Hogy is mondjam csak... Gyakorlatilag nem beszámítható.
Ha létezik, vagy létezett hozzá hasonló...
az csak a véletlen műve lehet.
Egy kicsit többet?
Nem beszélt sokat, de ha mégis kinyitja a száját...
egyből beletapos a lelkembe.
Még szép, hogy belezúgtam.
- Záróra! - Kérünk még egyet-egyet.
Nincs, nem adok.
Jaj, szivi... most hogyan tovább?
Én most szépen hívok egy taxit,
és elvitetem magam...
- Kitalálom. Sam lakására. - Sam lakására.
Ahogy mondod.
Mondhatok neked valamit?
Én mindent elmondtam.
Úgyhogy te is elmondhatsz bármit.
Halál klasszul éreztem magam veled, szivi.
Tényleg remekül szórakoztam.
De kicsikém...
ki a faszt akarsz átverni?
Hogy érted ezt?
Lanácska lehet, hogy leitta magát a sárga földig,
de akkor se fogadj rá, hogy abból egy szót is elhisz,
ami elhagyta ezt a pici szádat.
Jócakát.
A taxi száma.
Vagy ha jó, tíz perc múlva végzek.
Gracie...
Inkább ne mondj semmit, Roger.
Ez szórakozás.
Szórakozás.
Meghívhatlak egy italra?
Épp előttem van egy.
Kérsz még egyet?
Pajti! Még egy ilyet. És nekem is ugyanazt.
Tudod, tetszik a feszes hátsód.
Látszik, hogy igénybe vehető.
Tessék?
- Azt mondtam... - Ne fűzz, értettem.
Bár a "Tessék?" csak amolyan elcsépelt frázis, és nem túl igényes válasz.
Igazából arra gondoltam, "Miért nem teszel a világnak egy kibaszott nagy szívességet...
és takarodsz vissza a kurva anyádba?"
Némelyik lány szereti, ha ilyeneket mondanak neki.
Némelyik azt is szereti, ha rákakálnak.
Én nem csípem az ilyesmit.
Imádom a mocskos, kicsi kis szád.
- Ennek itt és most vessünk véget. - Most meg mi bajod van?
Nekem mi bajom? Hé, ezt kurvára díjazom!
Hát te nem vagy igaz. Kandi-kameráznak itt, vagy mi van?
Eredetileg is vörös vagy?
Ha csak eszedbe jut, hogy hozzám érj...
sántán fogsz visszatakarodni anyádba.
- Élek a lehetőséggel. - Igen?
Haver, jól vagy?
Szép volt.
A kurva!
- Félreérted a dolgot. - Többnyire így van.
- Ja. - Joan.
Gondolkodtam.
- És? - Úgy érzem...
- Most ugye hülyítesz?
Mármint, hogy úgy érzed. Hogy érzel egyáltalán.
- Najó, most te vagy szemét. - Tudod mit, Keenan?
- Már megbocsáss, ha méregzsák vagyok. - "Méregzsák"?
De sok volt ez a néhány nap az érzelmi hullámvasúton.
Mert szemberöhögött a saját életem.
A szart, sok volt ez az utóbbi pár perc.
Tudod mit? Legyen ez az új énem.
A régivel sem volt semmi baj.
Öcsém...
Nem bánhatsz úgy az emberekkel, ahogy velem, és aztán...
aztán mondasz nekik ilyen ennivaló dolgokat.
Van valami amit nem tudsz rólam.
Nem tudok rólad az égvilágon semmit!
Megállj. Ki fogja mindezt kifizetni?
Nem pont most kell az a letét.
Ingyen semmit sem szoktam megtenni.
- Majd én kifizetem. - Akkor megbocsátok.
Helyes. Vigyük meg anyádnak a jó hírt.
Én addig számolgatom a pénzem.
- Sikerünk volt. - Majd meglátjuk a kritikusok mit írnak.
Kit érdekel a véleményük?
- Engem. - Engem.
- Oké. - Imádni fogják.
Remek darab volt.
Úgy érted, amíg bele nem kontárkodtam?
Uh, azok után is.
Mondhatni Moliere és Meredith tökéletes elegye.
Örülök neked.
- A legutóbbi találkozásunk is... - Tudom.
Nem úgy ment, mint reméltem.
Nem kell bocsánatot kérned.
Nem is kérek... bocsánatot.
Mert én nem tettem semmi rosszat.
- Oh, vagyis csak én, ugye? - Uh-huh.
De úgy döntöttem nem úszod meg ilyen könnyen.
Úgyhogy, meghívlak vacsorára...
énhozzám.
Holnap estére, pontban 8:00-ra.
A kutyát ne hozd.
Meg akarsz csókolni, ugye?
- De még mennyire. - Mondd csak, hányszor.
- Sokszor. - Mi megy?
A Psycho-t adják le tíz percben.
Úgyhogy, ha feltalálnál kiáltani hogy, "Ja, ebben gyilkol a pasas
az anyja ruhájában", ne fogd vissza magad.
Már réges-rég láttam, egyedül.
Épp azon tűnődtem, vajon mi kapcsán fogsz ismét szóba állni velem.
Már úgy értem, a Psycho-n kívül.
Egy napja szinte szöges dróton át érintkezünk.
Nem szeretnék rozsdás lenni, hát te?
Vagyis, kb. még meddig kell elszenvednem...
ezt a keserű gyógyszer ízt a számban?
Mióta szedsz gyógyszert?
Ez egy jó kérdés.
A fenébe.
A férjem az első randin ezt kérdezte:
"Gracie... álmodsz néha?"
Az feleltem, "Igen."
A reggeli ébredéstől, az esti lefekvésig.
Tudod mit mondanak? Az első sohasem jó.
Nálunk csodálatos volt.
Sosem voltam annyira éber.
Meg is kellet nyugtatnom, hogy a sírás nálam természetes reakció...
ha óriási öröm ér.
Megölelt, és azt mondta, hogy szeretne így ríkatni...
életünk végéig.
Ugorjunk előre 15 évet...
Valahogy a kettőnk egysége lassan különvált, két félre.
Most inkább egy lakótársnak tekintem, nem férjnek.
És kutyáim vannak gyerekek helyett...
mert kutyám lehet, de gyerekem nem.
És az...
hogy ki-kit okol érte.
Már hosszú ideje nem is sírtam.
Besokalltam én is, ma délután...
mikor elhoztam a srácokat a napköziből.
Veled...
tudtam életemben először egyáltalán spontán lenni.
És rájöttem, hogy nem vagyok igazán spontán típus.
Nincs semmi olyan, amit ha a férjed megtesz...
vagy kimond, változna valami?
Azt hiszem néha az is elég lenne ha sétálni hívna.
Um...
bármit, ami felér egy kezdettel.
Lehet, hogy neked ez az.
Rohadtul optimista vagy.
Ez a munkám.
De ez nem változtat a szombaton, ugye?
Ennek nincs semmi kihatása a szombatra.
Szóval, lőjük le Keenan nagy sztoriját.
Volt egy nagy szerelmed.
Életre szóló románc.
Totális összhang, távol a világtól, te és a kis exed...
és elhagyott.
Nem jársz túl messze.
Az embernek ezen túl kell tennie magát, Keenan.
Ahogy én is... mindenkin.
Ilyen csak egyszer adódik.
Édes vagy, hogy így feltétel nélkül tudsz hinni...
de te is egy rakás szar vagy.
Fogsz te még szeretni.
Nem megy. Ahogy te sem tudod...
- Én sem tudok mit? - Mittudomén.
A-Ahogy te sem tudod letenni a piát.
- Hozok másikat. - Nem, semmi vész. Kösz.
- Gin martini volt? - Vodka, de tényleg elég belőle.
- Ragaszkodom hozzá. - Nézd...
Ezt most halál jóindulatból mondom, eredj!
Hol tartottunk? Ja, igen. Cserébe, hogy leszoktam a piáról...
mesélhetnél életed nagy szerelméről.
- Sarah-nak hívták. - És ő volt az első?
Igen.
Nézd... Természetes, hogy első szerelmünket felmagasztaljuk...
éteri magasságokba.
De te beleestél, ő meg ott hagyott.
És most küzdhetsz a szerelem melléktermékével...
az öngyilkos depressziós hajlammal.
Na?
- Jobb egy kicsit? - Nem.
Erről nehéz beszélnem.
Van egy haverom, egy jazz zenész, trombitás.
Pokoli jól játszik. Havonta egyszer lenézek hozzá.
Nyomatnak egy régi Chet Baker számot, és az a kedvencem.
Mindig ugyanazt játssza, de mégis mindig másképp szól.
Egyik este iszogattunk... Mikor még ittam...
És megpróbáltam megértetni vele, hogy mit jelent nekem ez a dal,
hogy mit jelent a zene, mit jelent, ahogy játssza.
De csak rázta a fejét, és azt mondta:
"A zenéről nem lehet beszélni.
Az olyan, mintha építészetre akarnál táncolni."
Erre én, "Hú, ez jó. Ha már itt tartunk,
egy csomó mindenről felesleges beszélni.
A szerelemről is."
Kiröhögött, és azt mondta, "Pontosan. Beletrafáltál.
A szerelemről beszélni olyan, mint építészetre táncolni."
Tudja a fene. Igaza lehet.
De nem tántorít el, hogy megpróbáljam.
Bár többször látnálak: mosolyogni.
Szeretném.
Hadd találgassak. Úgy egy évig voltatok együtt?
Másfél évig.
És hűséges voltál.
Mindig.
Mindent megosztottatok.
Mindent... megosztottunk.
Klassz lehetett.
Az volt...
Csakhogy...
Azon kívül amiket megosztottunk...
kiderült, hogy rajta is osztoztam...
egy csomó másik emberrel.
Nem szívesen mondom, mert...
nem akarom lekicsinyelni az érzéseidet...
de sajnos ilyesmi megesik, nap mint nap.
Azok a tűn is osztoztak.
Tavaly halt meg.
De még nem azelőtt, hogy engem...
megfertőzött volna.
Meghívhatnálak, Valery?
Úgy látom elég jól ment neked.
Elvagyok a színi iskolán, meg a színpadon.
De nekem az improvizálás... Az nem megy.
- Hmm. - Legalábbis nem ennyire.
Talán csak jobban tudom kiadni magam másnak.
Most mennem kell, de... Holnap látjuk egymást a beszámolón.
Gőzöm sincs, hogy mit mondok még.
- Nem leszek ott. - Miért?
Hát mert... túlságosan tetszett.
- És túl jól ment. - Még így sem értem.
Jobban mennek az általam kiagyalt hazugságok...
mint amik életem részei.
Feleségem van. Tudtad ezt?
Nem hinném, hogy túlzottan bírnánk egymást.
És ezen most mosolyogni kell?
Az a baj, hogy a feleségem...
nem tartja valami nagyra a fantáziámat.
Hát, pedig ha tudná.
Ha tudna egy csomó mindent.
Ha én tudnék egy csomó mindent.
Például?
Hogy kezdjem el?
Önmagamtól...
a feleségemmel...
Visszahozták?
Micsodát?
A zsaruk, a kocsidat.
Ja, igen.
Keenan, figyelj...
Nem kell hozzáfűznöd semmit. Azért mondtam el, mert el akartam.
És azért, mert hosszú ideje először szeretném, ha másképp lehetne.
- De még lehet. - De nem lehet.
Ettől még tudnál szeretni.
Pontosan emiatt nem. És ezzel le is zárhatjuk.
Egy cseppet sem hiszem, hogy nem tudsz szeretni,
- Pedig nem. - Ne hajtogasd már.
De ha egyszer csak így tudom veled megértetni.
Sablonosan hangzik, de...
neked nem én kellek.
Én kész csődtömeg vagyok.
A Krisztusát, mindnyájan azok vagyunk.
Itt lézengek a világban minden cél és törekvés nélkül.
Sokszor azt sem tudom mit teszek...
csak azt , hogy tudok szeretni.
Tudom, hogy tudnálak. És tudom, hogy szeretlek.
- Én nem hagyom, hogy szeress. - Miért?
Nem hagyhatom, hogy Te szeress, mert...
mert én szeretlek.
Tényleg szeretsz?
- Hadd menjek. - Nem!
Tudod, hogy meddig vártam, hogy valaki végre...
azt mondhassa nekem, hogy szeret, és még el is hihessem?
Ha most azt hiszed, hogy kiszállhatsz, megvesztél.
Nem működne.
Már működik is.
Működik.
Azt hittem... sosem sírsz.
Én meg, hogy nem randizol.
Meglepett? Hát szoktam...
És ez igenis egy randi.
Bár más mint a többi, mégis, ez a legjobb eddig.
Nem megy.
Ne, Keenan, kérlek! Kérlek nem fuss el!
Sziasztok!
Szia, szia. Hogy vagytok?
Jól van, nyugi, nyugi.
De korán hazajöttél.
Veled együtt.
Ja, a leltár lassan kész.
Milyen volt a rögtönzés óra?
Ma volt az utolsó.
Azt hittem még lesz egy pár.
Hát, úgy is mondhatnám, hogy nekem az utolsó.
Mást vártál tőle?
Végtére is, nem.
Biztos találsz olyat, ami feldob.
Illetve, ami majd leköt.
Majd keresgélek.
Ahogy mondani szokás, kidöglöttem.
Ugye, tudod mi lesz szombaton?
Persze.
Akkor jó.
Egyszerűbb ha ott találkozunk.
Hát, ahogy gondolod.
Helyes. Adtál enni a kutyáknak? Vitamint is?
Jó, majd ne hagyd égve a villanyt, ha lefekszel.
- Nem hagyom. - Reggel jön a szemetes.
Nem sokat tehetünk, csak enyhíthetünk a fájdalmán.
Értem.
Enyhítsünk.
- Anya? - Tessék.
- Anya? - Itt vagyok.
Hol van Jack?
- Most nincs itt. - Egy perce még itt volt.
- Nem? - Nem.
- Bár csak... te itt lennél. - Én tényleg itt vagyok.
- Itt vagy, komolyan? - Igen, itt vagyok.
Mesélj a halálról.
Mark, emlékezz csak vissza...
amikor még a pocimban voltál...
és kezdődött a vajúdás.
Most újra az kezdődik.
- Olvass fel egy mesét. - Milyen mesét?
Amelyikben a nyuszi meg a hintaszék van.
- A Jóéjt Holdat? - Igen.
Imádom a végét. Mondd el a végét.
Jóéjt, tajték.
Jóéjt, lárma.
Jóéjszakát, senki fia.
Jóéjszakát, kása.
Jóéjt, öreg néni, ki suttogva mondja, csitt.
Jóéjszakát, csillagok.
Jóéjszakát, csend.
Jóéjszakát, robaj.
Mindamerre.
Gondoltál már rá, hogy mi is sokszor saját képünkre formáljuk az állatainkat,
talán ők is ezt teszik velünk?
Szerintem nem. Ki? Keenan?
Nem. Hidd el, örökre felszívódott.
Bocs, hogy lelombozlak, de frankón nincs viccem.
Mi ez a fellengzős kérdés, hogy miért vagyok ilyen bonyolult?
Fingom sincs, a te életed mitől ilyen kurva egyszerű?
Várj csak, jött valaki.
Nem tudom, míg meg nem nézem. Jó, megnézem ki az.
Tartsd. Jó.
Szia.
Épp telefonban vagyok, lerázom gyorsan, jó?
Piackutatók.
Zseniálisan tudják traktálni az embert.
Folyton csak rád gondolok.
Imádom, ha egy fiú rögtön úgy kezdi, hogy...
"Folyton csak rád gondolok."
Vigyázz, nekem eddig még senki nem mondott ilyesmit.
Boldoggá tesz, ha nézhetlek.
Most le kell ülnöm.
Ha együtt vagyunk, ki is tudom mutatni...
Alig bírom kivárni, hogy újra nyomd nekem a szövegedet.
De most meg kell kérjelek, hogy tégy meg nekem valamit.
Bármit.
Fogd be, csak egy picikét.
Az járt a fejemben, amit tegnap este mondtál.
Fogalmam sincs, mitől vagy ilyen kedves velem...
azok után, hogy mennyi elutasítást kaptál tőlem.
Hiába...
igyekeztem kiverni a fejemből, amiket mondtál...
vettem az üzenetet.
Azt hittem valami összeomlott bennem.
De mégsem.
Ami bennem van mindinkább él és virul.
Nem tehetek semmire sem ígéretet...
de...
Szeretnék veled lenni.
Nem lesz könnyű, de megpróbálnám.
Már megszólalhatok?
Igaz, hogy nem lesz könnyű, de...
legyen.
Veled akarok lenni. Viszont meg kell értened, hogy én...
- Mi sosem... - Fekhetünk le.
Lehet, hogy nem így szokás, de nekem ez csak így megy.
Legalábbis ameddig még tart.
Ha neked ez nem baj.
Mióta nem baj, hogy valakik lefekszenek-e, vagy sem?
Hogy őszinte legyek, elég nehéz lesz e nélkül kimutatnom mit érzek irántad...
de... majd keresünk rá más dolgot.
Ugye nincsen abban semmi rossz, ha átöleljük egymást, hmm?
Semmi a világon.
És hogy együtt aludjunk?
Az még belefér.
És... hogy örökké szeressük egymást?
Vajon mivel érdemeltelek én ki?
Ezt akkor szokták üvölteni, amikor menekülnek innen.
A szemembe még sosem mondták.
Rám fér a változatosság.
Ah, virág is van?
Milyen figyelmes.
Úh, egyforma az ízlésünk.
Ezt a bort még te hoztad nekem a múltkor.
Ügyes.
Fáradj be.
- Csodálkozol, hogy hol a vacsora? - Hát, mondhatni.
Be kell vallanom valamit.
Meghívtalak vacsorázni, de főzni nem tudok.
- De házhoz rendelni, igen. - Jó.
Kínai kaja, a specialitásom.
Mit forralsz itt?
Egy kis mérget.
Jaj, ne foszd meg a gyerekeket édes anyjuktól.
- Nem is magamnak készítem. - Ah, ezt a Hannah-t már ismerem.
Mintha jobban ismernél, mint amennyire én téged.
Tudod, hogy ez nem igaz.
Emlékszel még hogy mit mondtál a gyerekeknek a szerelemről?
- Nem. - Hát, én igen.
Idézem: "Az a csodálatos a szerelemben...
hogy közben teljesen kiismered a másikat, és egész hamar.
Ha igazi a szerelem...
elkezded önmagad is a másik szemén keresztül látni...
és ettől jobb leszel...
és ez olyan, mintha egyenesen beleszeretnél önmagadba."
- Ezt én mondtam? - Mm-hmm.
Nos, 25 évvel ezelőtt, ismét szükségem volt erre az érzésre.
Hogy megértem-e a szerelemre.
Mert egyszerűen tudtam...
hogy ez lehet az utolsó esélyem erre a bizonyos érzésre.
- Mert tőlem nem kaptad meg, igaz? - Dehogy nem kaptam meg tőled, csak...
elfelejtettem.
Azt nem felejtettem el, miért szerettelek...
de azt igen, hogy miért szerettél belém.
És Wendy akkortájt eszembe juttatta...
hogy én egy egész jó kiállású hapsi vagyok.
Éljen soká Wendy.
De tudtam, hogy nem bírnék lefeküdni vele.
Miért?
Mert akkor elhagynálak téged... és a gyerekeket.
Min töröd a fejed?
- Hogy ezért le kéne forrázzalak. - Oh.
Emlékszel mikor Wendy elment a cégtől...
- át Seattle-be? - Igen.
Belegondoltam hátha vele mégy.
Én is, de nem mentem.
Amikor aznap hazaértem...
belémhasított, hogy sokkal jobban szeretlek...
mint annak előtte.
Milyen égrengető dolog történt?
Válaszút előtt álltam.
Rádpillantottam...
és tudtam, hogy jól döntöttem.
Tudom ostobán hangzik, de...
a szerelem, amit más iránt éreztem...
közelebb hozott hozzád...
mivel akkor kutattam...
hogyan javuljak meg.
És, Hannah...
jól döntöttem melletted.
Akkor ejtettél teherbe.
Akkor bizony.
Jo-Jo-val.
Igen, ővele, bizony.
- Rád. - Köszönöm.
Trent...
Mondanom kell valamit.
Jaj, most nem az jön, hogy "Trent, te jófej srác vagy", ugye?
- Nem. - Uh.
Van egy nagy bajom veled...
Már itt tartunk?
Az az én bajom veled...
hogy vonzódom hozzád.
Ez nagyon nagy baj?
- Nekem igen. - Értem.
Ezért...
Anyám de kínos helyzet.
Jaj, ugyan. Nem kell feszélyezned magad.
Nem bánok jól a szenvedéllyel.
Nem mindenki szeret forrófejű lenni.
Jobban szeretsz, rendezőként, mindent eligazgatni.
Kínosan nyilvánvaló, igaz?
Kissé kínos, igen.
Egy dolgot még ki fogsz találni rólam.
Micsodát?
Hogy jól viselem az igazgatást.
- Trent. - Hmm?
Most azt hiszem nevetségesnek fogsz tartani.
Aggódsz Barley-ért, és szeretnél hazamenni.
Uramatyám. Ez már kurva kínos kezd lenni.
Már el is felejtettem milyen más közelsége.
Még sosem voltak hozzám ilyen közel.
Mindig őszinték leszünk egymáshoz, ugye?
Egyértelmű.
Um... egy vallomással tartozom.
Rajta.
Um... akkor este, amikor mozi után elkísértél...
Az állítólag ellopott kocsidhoz?
Tudtad?
Joan...
Lehet, hogy tök magam alatt voltam aznap...
de nem ejtettek a fejemre.
De kínos.
Anyám...
Iszonyú nagyon szeretlek.
Én is szeretlek.
- Joan? - Tessék.
Idővel... lehet, hogy megkedvelem ezt a rühes macskádat.
Rajtad tartja a szemét.
A jobbikat?
Azt hiszem mégis menni fog.
Igen? Miből gondolod?
- Abból, hogy egy intimitás skálán... - Mm-hmm.
ha valaki fogmosás közben néz...
az olyan mintha azt nézné, hogy swinget járok...
és most csöppet sem zavar.
Remélem sürgős.
Oh...
Jaj ne, rögtön oda repülök.
Mildred.
Nem is tudod mennyit jelent az, hogy itt vagy.
Az első szerelmem volt.
Az egyetlenem.
Előbb Jack, most meg ő.
Te ismerted, Jack-et?
Rendes volt Mark-al.
Én is szerettem volna megismerni.
Azt hittétek nem viselném el.
Egészen a múlt hétig...
dédelgettem a gondolatot, hogy ti újra összejöhetnétek.
Jókat beszélgettünk a halála előtt.
Örülök, hogy még megtehettük.
Ismét az anyja lehettem.
Már sosem tudok meg mindent Mark-ról.
De most már tudok róla olyanokat amit előtte nem.
Nem hiszem, hogy mindent tudnunk kellene a szeretteinkről.
Hallo?
- Trent? - Szia.
Hogy érzed magad?
Jól vagyok.
Én csak a rögzítőmet akartam lehallgatni.
Hogyhogy ott vagy?
Ja, tudod...
Elvittem Barley-t hozzám...
de azt hiszem, nem tetszett neki.
Sőt, holtbiztos, mert mindent összerondított.
Úgyhogy... szépen visszajöttünk.
Örülök.
Ott hogy mentek a dolgok?
A maga nemében egészen szépen zajlott.
- Trent? - Igen?
Késő, ha azt mondom, hogy, "Szeretlek"?
Korai is.
Holnap már itthon lesz.
De attól kezdve az alvási rend némiképp megváltozik.
Azért majd gyere el.
Nem hinném... Nem hinném, hogy képes leszek rá.
Még gondold meg, Mildred.
Örülnék, ha eljönnél.
Majd meggondolom.
Anya?
- Anya? - Itt vagyok, Meredith.
Igyekezzen, későre jár. Mind a három fogás készüljön el.
- Szerbusz, kicsikém. - Szia. Szia.
A nővéredet megnyúzom. Már egy órája itt kellene lennie, hogy segítsen.
És már itt is van, csodás formában, mondanám én.
Ne haragudj, hogy késtem. Mi a dolgom?
Vegyél fel melltartót, aztán mindenfélét, amit csak találsz.
Nem úgy tűnik, hogy sokat segítettél.
- A darabom bemutatója volt. - Tudom.
Így van. Apád már oda is készített egy kritikát a hűtőre.
Morgós uraság a Times-tól oda volt érte. Gratulálok.
- Már olvastad? - Büszke vagyok a húgomra.
Lássunk neki. Ha hiszed, ha nem, majd elkoptak az ujjaim,
annyit telefonáltam mire sikerült személyzetet találnom...
virágokat elintéznem többek közt, és lelkészt keríteni.
Rászóltál, hogy csínján bánjon a jóistennel, hmm?
Persze, apa.
Gracie, Gracie, Gracie.
A másik szakálas szóra sem méltatik.
Ugye.
Ah, kicsi Meredith-em.
Most már át kell öltöznünk.
Ha nekem szmoking dukál, akkor neki melltartó.
Befelé.
Nem tudtam mi a boldogság, míg el nem vettem anyátokat...
de most már késő.
- Hogy te milyen... - Gyerünk már, csipkedd magad.
Figyelj csak. Közvetlenül Hugh mellé ültetlek, mert azt hittem...
egyedül jössz.
Jut eszembe, kéne egy új ülésrend, és...
lesz egy partnerem.
Gyorsak leszünk.
El kell mondanod töviről-hegyire.
Anya, apa...
bemutatom Trent-et.
- Jó napot. - Örvendek, Trent.
- Kézcsókom. Gratulálok. - Jó napot.
- Köszönjük. - Hahó, én vagyok a férjezett nővér.
- Jó napot. - Bocs, ő Gracie.
Megértelek... Najó, ideje kezdenünk.
- Már 20 percet csúsztunk, és a lelkész siet. - Nem lehet. Jo-Jo nélkül nem lehet.
- Moi. - Oh! Most már lehet.
- Szia kincsem. - Anya, de csini vagy.
- Köszi, a késés elnézve. - Köszönöm.
Apa, mi a szösz.
Negyven éve farmergatyában jött az esküvőnkre.
Hallottad volna mit kárált, amikor kiderült...
szmokingban kell lennie.
Egy méregzsák.
Ja, anya, apa, többiek...
- Ő Keenan. - Hogy van?
- Remekül, uram. - Isten hozta, Keenan.
- Részemről a szerencse. - Egy pezsgőt, Jo-Jo?
Um... ja, nem lehet.
Keenan-el csak kólázni fogunk vagy ilyesmi.
Keenan, mondtam már mennyire örülök, hogy megismerhetem?
Poén.
Hannah és Paul azért hívta ma itt egybe családját és barátait...
otthonukban...
hogy a hitvesi esküjüket...
40 év után megerősítsék.
Ez meg mi? Semmi taps?
Ezek fel sem fogják, mekkora csoda 40 évig házasságban élni?
Lehet, hogy ők nem, de én igen.
Hannah és Paul, ismét...
szerelmet fogtok esküdni, halhatatlan szerelmet.
Mely hosszú évek óta tart...
és fog tartani, ami bizonyos, még sok-sok évig.
Itt álltok ma Isten színe előtt...
a családtól és barátoktól övezve...
hogy megünnepeljétek a fogadalmat múlhatatlan szerelmetek zálogaként.
Hannah és Paul egyszerű szertartást kértek...
de a vége előtt egy feladatot tartogatnak egymás számára:
megfogalmazni azt a mondatot mely leginkább elénk tárja érzéseiket.
Hannah? Paul?
Te itt lakozol az én szívemben...
gyakran tartozol a lakbérrel...
de lehetetlen kilakoltatni.
Ha elölről kellene kezdenem...
Nem tenném azt... sehogy másképp.
Mildred, szegénykém.
- Szóval őmiatta loptam el a kocsidat. - Igen.
Köszi.
- És azt hitted nem fog összejönni. - Azt.
Ez igazán... csodás volt.
Igen az.
Csodás, bizony.
Szerinted nekünk lesz negyven éves évfordulónk?
Nem tudom, Hugh.
Szeretnéd ha lenne?
Nem tudom.
- Hé. - Szevasz.
Szia.
- Hogy ment a rögtönzés? - Úgy mondanám... érdekes volt.
Szerintem tök jó. Más lehetsz egy hétig, minden nap.
Kétszer bejött.
Egyébként ő Keenan.
Szia. Hugh. Én mint Gracie férje vagyok itt.
Videojáték tervező.
- Például? - Um, "Gyilkos Golf", a legutóbbi.
Öregem, az baró játék.
Ahhoz kell ám gógyi, meg fantázia.
Hé, jössz nekem egy tánccal.
- Csak eggyel? - Ne szájalj.
Gracie...
táncolsz velem egyet?
Igen, szívesen.
Nincs is jobb ürügy, hogy megismerjem a családod.
Hacsak nem könyvespolcot borítok rájuk.
Olyan jól mutatnak együtt.
Hogy milyen jól mutatnak együtt.
Akárcsak mi.
Ow, falábú!
Bocsánat. Na ezért szeretek én egyedül táncolni.
Semmi baj. Nyugodtan rám léphetsz.
Csak, legközelebb acélbetétes cipőt húzok fel.
Min töröd a fejed?
Bárcsak tudnák azt, amit mi.
Akkor minden pofon egyszerű lenne.
- Az a trombitás... - Hmm?
- A haverod? - Igen.
A szerelemről beszélni olyan, mint építészetre táncolni.
Mm-hmm.
Mit szólnál, ha rácáfolnánk?
Szerintem megtettük.
Subtitle by RaptorZ 2002. 09. 26.
% Don't let 'em get to your heart %
% They'll leave you damned and swimming in a lake when it's only a garden %
% The whole wide world feels like a shrine built to the worker bees %
% Who stole it from God anyhow %
% Lay it down, child %
% And walk into this room %
% Don't let 'em get to your spark %
% That little light in the back of everything that sizzles %
% It's a full night of love %
% The whole wide world feels like a clan of mad scientists %
% Removing the genes %
% So they can freeze-dry you and put you in a box %
% Lay it down, child %
% And walk into this room %
% All made with love for you %
% Lay it down, child %
- % You can % - % You can %
% Lay it down, child %
% And walk into this room %
% Oh %
% A hundred candles to make the walls %
% Come alive %
% A little frankincense to soothe the air just right %
% Now take my hand %
- % And open the door % - % And open the door %
% Oh, yeah %
% Oh %
% Oh, yeah %
% Oh %
% Lay it down, child %
- % You can % - % You can %
% Lay it down, child %
% And walk %
% Into this room %
% Walk into this room %
- % Lay it down, child % - % Just lay it down. Lay it down %
% Lay it down %
% Lay it down Lay it down %
% Into this room %